KVINNAN I GULD
Flytta dig lite till vänster, är du snäll.
Adele, du är orolig i dag.
Jag oroar mig för mycket. Det vet du.
För vadå?
Framtiden.
Min syster Luise och jag älskade varann så mycket.
Men vi tävlade jämt om allt.
Om livet är en kapplöpning, så kom hon först över mållinjen.
Men om det är en boxningsmatch, så är jag vinnaren.
Hur som helst gick vi igenom mycket tillsammans och jag kommer sakna dig.
Farväl, kära syster.
Tack för att du kom, Barbara. Det betyder mycket för mig.
Våra familjer har känt varandra länge.
- Hur mår din son, advokaten? - Han får kämpa, är jag rädd.
Efter juridikstudierna arbetade han på en fin firma-
-och bestämde sen att starta eget i Pasadena.
- Vad hände? - Allting kollapsade.
Lägg till sju års studieskulder och läget ser ganska mörkt ut.
- Det var tråkigt att höra. - Behöver du en advokat?
Jag hittade brev efter min syster och behöver råd från nån jag kan lita på.
Jag ber honom ringa dig.
Jag känner...
Jag känner verkligen att i en firma som denna, kommer jag att vara...
redo och villig att...
Hallå? Nej, det är ingen bra tidpunkt, mamma. Jag ringer senare.
Hej. Randy Schönberg. Jag har en tid hos Bergen, Brown och Sherman.
Jag vill ta vara på möjligheterna här. I denna imponerande firma-
-skulle jag vara motiverad att göra mitt allra bästa varje dag.
Är ni släkt med den berömde kompositören Schönberg?
Arnold var min farfar. Men han dog innan jag föddes.
Hans musik kräver en del av åhöraren. Men det är värt mödan.
En av de saker jag mest ser fram emot med att arbeta här, det är att...
- Och domare Schönberg är er far? - Ja, numera pensionär.
- Utomordentlig börd, herr Schönberg. - Ja.
- Vad hände i Pasadena? - Jag tog en risk.
Jag öppnade egen advokatbyrå och det betalade sig inte.
Vara sin egen är överskattat.
- Nu är ni redo att arbeta med andra. - Ja.
Låt oss göra ett försök, herr Schönberg.
Tack, mamma.
Jag väntade dig klockan sex.
Förlåt, men det var trafikkaos på Wilshire.
Du verkar vara trött och stressad, men du ser ganska bra ut.
- Du var så mager som pojke. - Tack.
Vad vet du om konstrestitution?
- Ingenting. - Det är aldrig för sent att lära sig.
Kom in och ät lite strudel. Jag har bakat speciellt till dig.
Min syster är den söta lilla flickan till vänster, Luise-
-och jag är den trumpna vid sidan om.
Mina föräldrar, Therese och Gustav.
Min morbror Ferdinand som ägde ett sockerbolag-
-och hans fru, moster Adele, som dog mycket ung.
Sätt dig hos mig, Maria.
Adele hade inga barn, så vi bodde tillsammans som en stor familj.
Försök le åtminstone en gång om året, Maria.
Det är bra för dina ansiktsmuskler.
Familjen Bloch-Bauer.
Jag hittade de här breven bland min systers ägodelar.
- Jag har översatt dem på baksidan. - 1948.
Det är från vår familjeadvokat i Wien, Johann Rinesch.
Det handlar om våra tavlor som stals av nazisterna.
Jag läste i New York Times, att situationen ändras i Österrike.
Lagarna för konstrestitution ändras och man återupptar gamla fall.
Äntligen flyttar min syster in hos mig.
Problemet är bara att hon är död.
Då kommer ni iallafall inte bråka med varandra.
Alltså, typ, rumskamrater som bråkar om vem som ska diska och sånt.
Ni kommer ju inte bråka om disken-
-eftersom hon är död.
Ursäkta, det var ett skämt, och det var inte så...
Här är hon.
Min moster Adele.
Min morbror anlitade Gustav Klimt för att måla henne.
- Vilken målning. - Den är magnifik.
Hon plockades ner från väggen hemma av nazisterna.
Sen dess har hon hängt i Galerie Belvedere i Wien.
- Och nu vill ni återförenas? - Vore det inte underbart?
- Du skulle bli en rik kvinna. - Tror du att det handlar om det?
Nej, jag måste göra vad jag kan, för att hålla minnena vid liv.
För folk glömmer, förstår du. Särskilt de unga.
Det handlar också om rättvisa.
Jag har tråkat ut dig ikväll. Fyra gånger tittade du på klockan.
Detta var ett test och vi misslyckades båda två.
Förlåt att jag tog upp din tid.
Jag har ett nytt jobb, en baby som håller mig vaken, en fru att älska.
Så varför skulle det förflutna intressera dig?
- Farväl, min vän. - Pelle Snusk.
Boken du höll i. Farmor läste den för mig.
Den var så hemsk. Den om pojken som vinden blåste bort.
Som fick uppleva ett hemskt äventyr. Den skrämde mig också.
Du kan väl läsa igenom detta och se om det håller rättsligt.
"11 april 1948. Käre Luise Bloch-Bauer."
Det är hennes syster.
"Österrikiska staten kommer behålla porträttet av er moster"-
-"och de fyra andra Klimt-målningarna som testamenterats till galleriet"-
-"vilket de påstår är obestridligt."
"Jag har inte sett själva testamentet"-
-"trots mina ihärdiga försök. Med vänlig hälsning, Johann Rinesch."
- Såg hennes advokat inte testamentet? - Ingen såg det.
- Randy! - Hej, fru Altmann.
Vi ska bara kopiera de här.
Alla här ser ut att ha fått nervsammanbrott.
Det har de. Jag var uppe till tre i natt och har forskat lite åt dig.
- Jag är imponerad. - Skaffa dig ett om bud i Wien.
Efter 50 år har de öppnat arkiven. Försök hitta Adeles testamente.
- Och sen? - Kulturministeriet ser på alla fall.
Du måste fylla i en ansökan som de ska ha senast den sista nästa månad.
- Jag har beställt formuläret. - Sakta ner lite.
Du kan förklara det hela över lunch.
- Jag hinner inte äta lunch. - Ett bra ställe med god risgrynsgröt.
Här är tre namn på toppadvokater, specialiserade på restitution.
Det kommer bli dyrt, men utan dem går det inte.
Jag har bara min butik, min bungalow och lite pengar till ny diskmaskin.
- Jag har inte råd med fina advokater. - Jag måste gå nu, så...
Kan du inte hjälpa mig vid sidan om. Som en hobby...
Det går inte, Maria. Detta är ett heltidsjobb, ingen hobby.
Du är oförskämd, okultiverad och helt ointresserad av det förflutna.
- Och du får mig verkligen att må bra. - Men du har kontakten.
- Vilken kontakt? - Familjen, Randy.
Dina farföräldrar kom hit från Österrike.
Vi delar samma historia.
Hur kan du se genom de glasögonen? De är smutsiga.
Mycket bättre. Det hjälper dig att se klarare.
"Kvinnan i guld" Klimt uppskattat värde.
"Uppskattat värde på 'Kvinnan i guld' är över 100 miljoner dollar."
Det är en möjlig investering.
Skulle en målning som blivit kylskåpsmagnet lämna Österrike?
Det vore fel att inte försöka.
- Högst en vecka. - Tack så mycket.
- Du ska vara tillbaka den tredje. - Absolut. Tack.
- Arbetar du fortfarande? - Jag stänger inte förrän jag dör.
Jag har fått klartecken. Jag åker dit och försöker hitta testamentet.
Det är helt underbart.
- Nu är du plötsligt på bettet. - Ja, det är jag.
Och jag har en idé till. Min mamma skickade den här.
De söker talare till en konferens om konstrestitution.
- Du borde vara en av dem. - Vad pratar du om?
En ättling till en av Wiens berömda familjer. Pressen kommer älska dig.
Det skulle sätta fart på det hela och sätta press på dem.
Jag uppskattar din entusiasm och jag är ju ingen ungdom.
Vi måste skynda på. Men jag är rädd att du i brådskan missförstått lite.
- Jag åker aldrig tillbaka dit. - Jag förstår inte.
De förintade min familj, dödade mina vänner-
-och tvingade mig överge allt jag hade kärt.
- Det är över 50 år sen. - Tycker du det är en lång tid?
- Det går på ett par dar. In och ut. - Du lyssnar inte, Randy.
Jag dör hellre än återvänder. Inte för alla målningar i världen.
För en vecka sen var du inte ens intresserad-
-och nu är du eld och lågor. Vad har hänt?
Mot bättre vetande så tror jag att jag gillar dig.
- Hur länge? - Högst en vecka.
- Det beror på mottagandet jag får. - Vad har du för plan?
Dora, jag flyttar inte till Kongo. Jag åker till Österrike några dar.
Med firmans välsignelse. Vad säger du?
Det var visst ett "ja".
Jag ser dig, Maria. Kom hit.
Vill du hjälpa moster?
Är du snäll och knäpper mitt halsband?
Det är dina små fingrar som skapta för.
Snart måste du sluta vara så blyg.
Livet kräver mycket av oss.
Din enda fiende är fruktan.
- Hallå? - Det är mitt i natten.
Men om jag väntar, kanske jag ändrar mig.
Jag har beslutat mig för att möta mina demoner.
Hon är komplicerad.
BUTIKEN ÄR STÄNGD TILL 4 APRIL
Din mamma vill att du besöker förintelsemonumentet.
- Det har hon sagt sju gånger redan. - Och hedra dina gammelfarföräldrar.
Siegmund och Malvina.
Hon hade de vackraste ögon. Enorma, som en ugglas.
- Vilken stor resväska du packat. - Jag återvänder med stil.
Kan du köra lite fortare, Pam? Med den här farten missar vi planet.
- Vi blir fyra timmar för tidiga. - Jag vill köpa parfym och cognac.
Byt fil. Snälla Pam, byt fil nu.
Så gärna, fru Altmann.
Vi landar i Wien om några minuter. Spänn fast säkerhetsbältena.
Jag trodde aldrig att jag skulle återvända.
Jag ska tala med en från ministeriet. Han är nog ansvarig för gem.
- Tur någon alls vill tala med oss. - Du behöver inte följa med.
Vi är inte ens framme och du försöker redan bli av med mig?
Det var inte så jag menade.
Hur som helst vill jag gå till Belvedere och besöka moster.
Vykortet gör henne inte rättvisa.
- Är ni född i Wien, fru Altmann? - Ja, precis runt hörnet.
- Talar ni tyska? - Ja, men väljer att tala engelska.
- Hoppas ni får en trevlig vistelse. - Jag ska i alla fall försöka.
Där är det.
Lägenheten på andra våningen var vårt hem.
Tänk allt som detta hus har sett, Randy.
Stora konstnärer, musiker och författare passerade dessa dörrar.
Däribland förstås din farfar och självaste doktor Freud.
Halva Wien var här på min bröllopsfest.
Fru Altmann?
Jag såg ert namn på listan över talare och letade rätt på er.
- Och ni är...? - Hubertus Czernin, journalist.
- Välkommen till Wien. - Tack.
Får jag bjuda på ett glas?
Jag är redaktören.
Min österrikiska baby. Den håller mig vid mina sinnens fulla bruk.
När jag skrev en artikel om president Waldheims nazistiska förflutna-
-kom en man på en stormarknad fram och spottade mig i ansiktet.
Han kallade mig förrädare. Jag sa: "Jag är en äkta österrikare."
Och varför intresserar ni er för ett par turister från Kalifornien?
- Ni kan behöva en österrikisk vän. - Varför det?
Vad gäller konstrestitutionen, så började det som en PR-aktivitet.
Österrike ville bättra på sin image, men det blev mer som Pandoras ask.
- De vill inte ge bort sina skatter. - De kommer hindra er på alla sätt.
Jag kan kanske hjälpa er förbi några av hindren.
Vad tjänar ni på det? Vad är ert motiv?
En lite speciell slags patriotism.
Om ni ursäktar mig, så ska jag hämta en omgång till.
Ja, det är en underbar idé.
När min dotter Maria sa att hon skulle gifta sig med en operasångare-
-kom vi överens om att han skulle sjunga Mozart.
Jag sa: "Låt oss göra det hela på österrikiskt manér."
Det är mörka tider. Låt oss hoppas att denna oförglömliga kväll-
-lyses upp av en strålande stjärna som förebådar lyckligare dagar.
Mazel tov!
Jag är ledsen att din moster Adele inte är här och kan beundra dig idag.
Jag är också ledsen, morbror.
Hon slipper åtminstone uppleva det som händer med hennes älskade land.
Jag vill...
att du ska ha det här, Maria.
Hennes favorithalsband.
Du är egensinnig och nyfiken.
Du har lite av Adeles karaktär i dig.
Jag kommer värdesätta det för evigt.
Där är du ju, kära syster. Kom, Maria, det är dags för tårta.
Hela världen letar efter dig.
- Skynda dig, jag är hungrig. - Du måste hjälpa mig skära, Luise.
Din Maria är oemotståndlig.
Kanslern har gått med på allt.
Hitler har gett ett tomt löfte om Österrikes suveränitet-
-men jag slår vad om att nazisterna snart marscherar runt här.
Det kommer inte österrikarna att tillåta.
Jag reser till Zürich med Luise på söndag.
Nästa vecka måste ni andra komma dit.
Det är så mycket som ska göras. Vi behöver tid.
Du är som alltid en drömmare.
Restitutionskommittén anser att ert fall är värt att tas upp.
Unge herr Schönberg och jag har rest långt-
-och vill diskutera med kommittén innan de tar något beslut.
Kommittén arbetar inte med externa parter.
- Är vi en extern part? - Målningarna tillhörde familjen.
Ni måste lita på att vederbörligt förfarande följs.
Och nu får ni ursäkta mig. Jag ska iväg på en mottagning.
Njut av er vistelse i vår vackra stad.
Det var verkligen trevligt att få träffa er.
Hur känns det?
Jag vet inte om jag har styrkan att klara av dessa människor-
-och jag har bara varit här en dag.
Kom, så går vi.
Vi kommer inte få en kopia av Adeles testamente innan vi reser.
Nej, de var ju inte precis hjälpsamma på arkivet.
Lyckligtvis har jag en så kallad mullvad på Belvedere.
En som kan få fart på saker och ting.
På måndag är det stängt, men min mullvad kommer vänta på er.
Jag hoppas ni inte är allergiska mot lite damm.
Sa jag inte att han skulle komma till nytta, Randy?
Ha tålamod. Han upptäcker snart att några österrikare är hans vänner.
Fortsätt bara.
Amalie Zuckerkandl. Också målad av Klimt. Hon var en vän till familjen.
- Hon dog i ett förintelseläger. - Ja, Belzec.
Er moster hänger runt hörnet. Är ni redo för återföreningen?
Rättvisligen eller inte är hon numera en del av Österrikes identitet.
En nationell ikon. Adele har blivit en del av landets själ.
Moster Adele.
- Tycker du om den? - Varför är det så mycket guld?
Bara glöm guldet. Det är Klimt.
Se på mitt ansikte. Liknar det mig?
Ja, men du ser inte lycklig ut.
Jag undrar hur allt kommer vara, när du blivit vuxen.
När du blivit en kvinna.
Om du måste nöja dig med trivialiteter.
Österrikes "Kvinnan i guld" målad av Klimt.
En av våra mest berömda målningar. Ett exempel på Österrrikes kulturarv.
Fort, vi skyndar oss hem.
Enligt de nya utresebestämmelserna-
-får ingen medborgare lämna landet utan utresetillstånd.
Bestämmelserna trädde i kraft i morse.
- Vi borde ha flytt tidigare. - Titta.
Det är fru Klein, doktorns fru.
Vad gör de med henne?
De tvingar henne att rengöra trottoaren med syra.
Och herr Rosenblatt måste skriva "jude" på sitt skyltfönster.
- Varför? - Varför tror du, Therese?
- Hämta min cello, Maria. - Varför det, pappa?
Klockan är nästan fem. Varför skulle denna lördag vara annorlunda?
- Den är annorlunda. - De får inte kröka ett hår på någon.
- Pappa. - Cellon, Maria.
Gå nu.
Passexpeditionen stänger 14.00 tills vidare.
Avslag. - Nästa.
Min mans bror är i England och min syster är i Schweiz.
Vi har möjlighet att bo i båda länderna.
Vi är bara fyra och måste lämna Österrike så fort som möjligt.
Det måste alla judar. Vad skiljer er från alla andra?
Avslag. - Nästa.
Ditt företag är avvecklat. Skriv.
Judesvin. Det är rätt åt er.
Titta inte.
Gudskelov. Vi var så oroliga.
Öppna dörren!
- De är här. - Naturligtvis är de det.
- Fritz, öppna dörren. - Javisst, min herre.
- Ferdinand Bloch-Bauer? - Min bror är i Schweiz i affärer.
Är det vad man kallar det?
Skattefusket i er brors sockerbolag når upp till en miljon riksmark.
Hans konton har spärrats och tills beloppet är betalt-
-stannar polisen här. Ni är under husarrest.
Min morbror är ärlig och laglydig.
Ni är en familj som uppskattar konst.
Holbein. Imponerande.
En silverbägare med ädelstenar.
Ett diamanthalsband.
Två silverljusstakar.
En cello.
Stradivarius. Naturligtvis bara det bästa.
Nej, var snäll och rör inte den. Den är hela hans liv.
- Jag kunde ha letat själv. - Jag vill inte missa det roliga.
Det är som en James Bond-film och du är Sean Connery.
Hej. Jag heter Anna. Det är en ära att få träffa dig.
Tack för att du gör detta. Så du känner Hubertus?
Alla dokument från tiden före 1972 bevaras i samma lokal.
Jag tror ni får fullt upp.
Kavla upp ärmarna, Randy.
Gratulerar. Det är rena skattkammaren.
- Vi har varit uppe hela natten. - Härligt att ni kommer bra överens.
N u kan vi få en bild av vad som verkligen hände.
- Du är den levande länken. - Med nöd och näppe.
- Berätta vad du vet. - Adele dog 1925.
Hjärnhinneinflammation. Hon var bara 43. Morbror Ferdinand var förkrossad.
Testamentet skrevs 1923. Två år innan hon dog.
- Hennes underskrift. Herregud. - Jag översätter så gott jag kan.
"Min man ska testamentera mitt porträtt och övriga Klimt-målningar"-
-"efter sin död, till Galerie Belvedere i Wien."
Så hon testamenterade dem till galleriet.
- Har vi åkt så långt förgäves? - Ett steg i taget.
Belvedere ska få målningarna men med ett specifikt villkor.
Belvedere ska få målningarna efter Ferdinands död.
Vi tar det i kronologisk ordning.
Vet du vad som hände med din familjs egendom?
- Nej. Jag såg mig aldrig om. - Nu kanske tiden är inne att få veta.
Sen ni flytt utsattes ert hem för en av den tidens största stölder.
Era ägodelar hamnade i händerna på de mäktigaste naziförbrytarna.
Våra privata ägodelar?
En av din morbrors favoritmålningar, ett porträtt av Waldmüller...
Ja, den hängde i vardagsrummet. Jag tyckte aldrig om den.
Hamnade på självaste Berghof-
-Hitlers privata bostad i Alperna.
Din mosters halsband som hon bär på porträttet av Klimt-
-hamnade runt Emmy Görings hals, Hermann Görings fru.
Jag tror inte jag vill höra det här.
Klimt-målningarna var lite för omoraliska för nazisternas smak.
Men målningarna uppmärksammades av en man med mer förfinad smak.
- Bruno Grimshitz. - Grimshitz?
Målningarna togs ner och fraktades varsamt till Belvedere.
Vissa fakta måste ändras, såsom din mosters namn och judiska bakgrund.
Under en kort tid efter kriget blev hon bara känd som "Kvinnan i guld".
Så hennes identitet stals också.
Det räckte inte med att råna er familj och försöka krossa den.
Nej, ni skulle förintas från historien.
- Så Belvedere fick målningarna. - 1941.
- Din morbror dog... - I slutet av kriget. 1945.
Så tvärtemot Adeles önskan hamnade tavlorna i Belvedere före hans död.
Han skrev själv ett testamente innan han dog.
Han testamenterade allt till dig och din syster, hans enda arvingar.
Det var en av de sista sakerna han gjorde.
Men kommer de inte hävda att Adele testamenterade dem till galleriet?
- Så vi har inget mål. - Randy, visa Maria vårt trumfkort.
- Vad är det? - Ferdinand betalade för målningarna.
Han var den rättmätige ägaren, inte Adele.
Hon kunde inte ge bort målningarna.
- Så testamentet är ogiltigt? - Det är egentligen inget testamente.
Det är inte juridiskt bindande. Det är snarare en önskan.
Kommitténs ordförande Rudolf Wran måste få allt detta.
Och sen följer din moster med oss hem.
Vänta lite, Randy.
Hon är Österrikes Mona Lisa.
Tror du att de släpper henne utan vidare?
Vi har lämnat fyra meddelanden till herr Wran.
- Herr Wran är mycket upptagen. - Det förstår vi.
- Men det är ytterst viktigt. - Vi måste tala med honom...
- Randy, är det han? - Ni får lämna ett meddelande.
Herr Wran? Herr Rudolf Wran?
Randy Schönberg. Detta är min klient fru Altmann.
Jag ber om ursäkt för att jag inte hunnit ringa tillbaka.
Ursäkta er inte. Ni är en mycket viktig och upptagen man.
Kommittén har ny information att ta del av-
-innan de tar ett beslut i Bloch-Bauer-fallet.
- Jaså? - Ja, jag har noterat i marginalen.
- Ni har haft fullt upp. - Vi kom inte hit för att äta tårta.
Herr Schönberg, ni är alltså kompositörens barnbarn.
- Jag tycker mycket om hans musik. - Ni har utsökt smak, herr Wran.
Geniet bakom tolvtonsmusiken ska inte underskattas.
Tack, men vi har all information vi behöver.
Ursäkta mig, men arbetet väntar.
Svårt att tro att Hitler sökte in på Konstakademien här.
Jag önskar att han blivit antagen.
De är här allihop. Kvinnan som kommer in...
- Elisabeth Gehrer, kulturminister. - Med er nye vän, Rudolf Wran.
Riktigt stor uppslutning. De spelar upp hela registret.
Välkomna till konferensen om konstrestitution.
Detta är ett första steg i återställandet-
-av olagligt förvärvade konstföremål.
Det vackra bergslandskapet hängde i vårt vardagsrum.
Det var det första man såg när man kom in.
Jag glömmer aldrig den dagen de stormade in i vårt hus-
-och plockade ner våra målningar från väggen.
Vårt hembiträde gick in i min mammas garderob-
-tog kläderna och sa:
"Tänk inte tanken att gå till polisen för de kommer hur som helst hit."
Och så blev det. Polisen kom, och några andra, och tömde huset.
Folk ser ett mästerverk av en av Österrikes främsta konstnärer.
Jag ser ett porträtt av min moster.
En kvinna som lärde mig om livet medan jag borstade hennes hår.
Restitution är ett intressant ord. Jag har slagit upp det.
"Restitution: att något återgår till sitt ursprungliga tillstånd."
Jag skulle gärna återgå till mitt ursprungliga tillstånd.
Jag skulle vilja vara en lycklig kvinna i denna vackra stad.
Som så många andra som måste fly-
-kommer jag aldrig förlåta att de hindrade mig från att bo här.
Vi bör återförenas med det som rätteligen är vårt.
Tack.
Fru Altmann. Dr Bernhard Köhler. Jag arbetar på Galerie Belvedere.
Vad kan jag hjälpa er med?
Om beslutet blir till er fördel, så ta landskapstavlorna.
- Men inte porträtten. - Ni har fäst er vid dem.
- Vi kan inte se Österrike utan dem. - Det kan jag.
När det förflutna rättats till, är jag öppen för ett avtal.
- Kan vi prata lite? - Min advokat blir lite nervös.
Ring gärna, så vi kan fortsätta samtalet.
- Vi ska vara försiktiga. - Du menar att jag ska vara försiktig.
- Folk tar emot råd från advokater. - Ja, när de ber om det.
Jag vill gå tillbaka till hotellet, ensam.
Fru Altmann, det var ett fint tal men varför inte låta det förflutna vila?
Ni ger aldrig upp, va? Allt handlar inte om förintelsen.
Min bror har bokat de sista två flygbiljetterna till Köln.
- Och sen? - Vi försöker nå holländska gränsen.
En kontaktman där har fått betalt för att smuggla över oss.
- Hur dags lyfter planet till Köln? - Klockan åtta i kväll.
- Jag kan inte lämna mina föräldrar. - Det är vår sista chans, Maria.
Men någon måste köra oss till flygplatsen.
En av min pappas vänner är skyldig honom en tjänst.
Han släpper oss aldrig ur syne.
Jag har en idé. Men först måste jag säga adjö till dem.
Pappa och mamma.
Tiden är inne att säga adjö, eller hur?
Ni vet att de inte kommer låta pappa hämta en läkare-
-för han har begått brottet att vara jude.
Ni kan åtminstone låta oss gå till apoteket.
- Varför måste ni gå båda två? - Herregud...
Om ni är rädd att vi ska ge oss av, varför följer ni inte med?
Utmärkt. Jag följer er dit.
Men vi går genast tillbaka.
Vad synd. Jag hade hoppats att vi kunde gå på bio alla tillsammans.
- Ni har en minut. - Det räcker.
God kväll. Vad ska det vara?
Min pappa har hög feber och hosta. Något som kan sänka febern.
Ett ögonblick.
Det här borde hjälpa.
Nyckel...
Prova den här.
Vad gör ni där?
Jag är yr. Jag måste få luft. Var snäll och öppna dörren.
- Är soldaten ute på gatan med er? - Nej. Var snäll och öppna dörren.
- Ni är förstås judar. - Nej!
De försöker smita!
Halt!
Öppna!
Den vägen.
- Är detta vägen till rådhuset? - Ja.
Se upp.
Spring! Jag hittar dig!
Judepack!
Den här vägen.
De gick in dit.
Bilen.
Stoppa dem!
- Stort tack. - Jag skulle göra allt för din familj.
- Lycka till. - Tack.
Biljetterna, tack.
- Ska ni flyga till Köln? - Ja.
Har ni inget bagage?
Det kom mycket oväntat. Vi ska bara stanna en natt.
Min man ska sjunga Wotan på operan i Köln.
Deras baryton är sjuk, von Karajan dirigerar. Vi ser fram emot det.
- Lycka till. - Tack.
Meddelande till passagerarna på flight 12 mot Köln.
Avgången försenas på grund av oförutsedda händelser.
Vi beklagar besväret.
Mina damer och herrar, vi är klara för ombordstigning.
Vänligen visa upp era biljetter.
Några passagerare kommer inte kunna följa med flyget i kväll.
Herr Stephan Neumann och herr Karl Neumann.
Ge er till känna.
Vänligen följ med oss.
Mina damer och herrar.
- Detta är minister Gehrer. - Goddag.
Dr Dreimann är vår ledande advokat i detta mycket invecklade mål.
Slå er ner.
En del mål är mer invecklade än andra, men...
efter moget övervägande måste vi dessvärre meddela-
-att kommittén beslutat att tavlorna ska stanna kvar i Galerie Belvedere.
- Säg att det är ett skämt. - De skämtar inte, Randy.
- Er mosters testamente bör åtlydas. - Det är inte ens ett testamente.
Hon kunde inte ge bort målningarna. - Var har jag det?
Målningarna tillhörde maken Ferdinand vilket gör testamentet ogiltigt.
Dessutom har man dolt på vilket sätt målningarna kom till galleriet.
- Fakta intresserar dem inte. - Er mosters önskan bör respekteras.
Det är inte juridiskt bindande.
Tror ni min moster hade skrivit det, om hon vetat vad som skulle hända?
Gör ni det? Att hennes hem skulle plundras och hennes folk mördas.
Beslutet är inte förhandlingsbart. Är ni oeniga, ta fallet till domstol.
Kom, Randy, vi går.
Dr Dreimann, ni talar som om ni kände min moster, men det gjorde ni inte.
Ert beslut skulle få henne att skämmas över att vara österrikare.
Och ni borde också skämmas.
Vi är inte i USA. För att ta upp fallet i Österrike-
-kräver staten en deposition på 1,8 miljoner dollar till att börja med.
- 1,8 miljoner?! - Utifrån värdet på målningarna.
Så de säger "gå till domstol", men gör det ekonomiskt omöjligt för oss?
- Era händer är bakbundna. - Kanske skiljedomsförfarande i Wien?
Ingen kommer besluta att ni ska få tillbaka målningarna.
- Det är slöseri med tid och pengar. - Dags att sluta dagdrömma...
Tack för alla dina ansträngningar.
Kom, Randy. Dags för oss att packa.
- Hej då, Hubertus. - Jag är ledsen.
- Jag ville bara titta till dig. - Kom in och sätt dig.
- Hur mår du? - Jag är helt utmattad.
Så går det när man hela dagen tvingas hantera "Grimshitz" och likar.
De kommer aldrig erkänna vad de gjort för då måste de erkänna allt.
- Erkänna vadå? - De var aldrig några offer.
De fiesta av dem hälsade nazisterna välkomna med öppna armar-
-och det är den enkla sanningen.
Det är med stor glädje jag meddelar-
-att Klimts "Adele" kommer att stanna i Österrike.
En seger för Galerie Belvedere och det österrikiska folket.
Det räcker. Stäng av.
I morgon åker vi hem, och på vägen till flygplatsen-
-stannar vi vid förintelsemonumentet för att hedra offren.
Så har vi inte kommit hit förgäves.
Lägret där mina gammelfarföräldrar mördades.
Treblinka.
De dog kort efter det att din farfar flytt till USA.
Jag minns dem. De hade ett körsbärsträd i trädgården.
Och hon hade de vackraste ögon.
Din mamma påminner mig om henne.
Sen fördes de bort mitt i natten.
Randy, vi måste åka till flygplatsen nu.
Vet du vad?
Jag ska gå på toaletten. Jag kommer strax.
De tre saker som farfar avskydde mest-
-var Hitler, sin farmor och solen i Los Angeles.
Men jag måste säga att allt i Los Angeles känns härligt just nu.
Om Fritz fortfarande levde skulle han hälsa oss välkomna hem med en aria.
- Välkomna hem. - Skål för Randy och Maria.
Vi gjorde vårt bästa och det är det som räknas.
Vi gjorde allt vi kunde.
Vi måste låta det förlutna vara och släppa det nu.
Maria.
Randy.
Jag gjorde det för pengarnas skull.
Målningarna är värda över 100 miljoner dollar.
Det var därför jag åkte dit med henne.
Jag gjorde det för pengarnas skull, Pam.
Det är helt naturligt.
Men nu är du hemma och allt är bara bra.
Är det?
Randy?
ÖSTERRIKES KULTURMINISTERIUM KONSTRESTITUTIONSKRAV
NIO MÅNADER SENARE
KLIMTS PORTRÄTT
29 dollar.
- Tack, fru Scheff. - Hej då.
- Ursäkta. - Tack.
Trevligt att se dig igen efter så lång tid.
En Belvedere-katalog säljs på Barnes & Noble.
- Hej, du! Vad babblar du om? - Du förstår inte.
Vi har dem. Du kan stämma dem här i USA.
Inte allt det där igen.
Och hur som helst sa ju du att vi inte kunde stämma dem här-
-på grund av det där om immunitet för utländska stater.
Ja, men jag har hittat ett kryphål. Tre villkor.
När egendomen tagits i strid med internationell rätt-
-och egendomen ägs av en utländsk stats galleri.
- Menar du Galerie Belvedere? - Och galleriet säljer varor i USA.
De säljer böcker på Barnes & Noble...
Om de villkoren är uppfyllda, kan du stämma dem i USA.
Gratulerar. Du kan stämma dem.
Ja, men det vill jag inte.
Minns du inte vad jag sa? Ibland...
måste man bara komma vidare.
Det är en chansning. Det finns inget prejudikat.
Jag hittade ett fall. Judisk familj från Argentina som miste ett hotell.
- Svaret är nej. - Jag har en bra känsla.
Sen när betalar vi dig för bra känslor?
Det är det man kallar ett ultimatum.
Jag gav efter och tänkte: "Låt honom åka till Europa, spänna musklerna."
En liten del av mig hoppades väl att du hade fått nys om nåt.
Det har du inte. Det finns inget mål.
Något brottsbekämpningsavtal finns inte mellan USA och Österrike.
- Bara ett försök till. - Jag behöver dig här nu.
Det är slut med fria aktiviteter och Klimt-målningar.
Hej. Vi stämmer Österrikes regering.
- Jag har fyllt i stämningsansökan. - Det blir 165 dollar.
En dag vill jag åka till Österrike med min dotter. Hon älskar kängurur.
Maria...
Följ med. Det är en sak du måste se.
Kom, kom.
- Hej. Är konsul Brandstetter här? - Tyvärr inte.
Säg till honom att fru Altmann och Randy Schönberg tittade förbi.
- Vad vill vi Österrikes konsul? - Säg att jag lämnat in en stämning.
Vi stämmer Österrikes regering. Ha en bra dag.
Randy...
- Sakta ner och säg vad som händer. - Vi stämmer dem.
Du kan inte bara dra fram som en galen ångvält.
Sluta gå så fort. Jag hinner inte med.
Jag sa ju förut att jag inte har något intresse av att stämma dem.
Jag har fått tillräckligt med spänning.
Jag har återvänt till mitt lugna liv och äntligen börjat få sinnesro.
- Säg det som om du menade det. - Du ska inte vara näsvis.
Du är irriterande. Dessutom har du inte tid med detta.
Du har en familj att försörja och du har ett heltidsjobb.
Åh nej.
- Vadå "slutat"? - Jag har sagt upp mig.
Jag har pratat med pappa. Han lånar oss, så att vi klarar några månader.
Nu när vi väntar ett barn till... Är vi inte tillräckligt pressade?
Vi ska ta såna beslut tillsammans. Är det inte det som är meningen?
Förlåt. Du har rätt.
Det är Österrike. Det hände nåt där.
Jag vet inte varför, men jag kan inte släppa det.
Jag tror det är viktigt.
Jag är verkligen ledsen.
- Jag hoppas vi inte förlorar tid. - Men detta är bara första fasen.
De har anlitat Stan Gould hos Heimann Rose, en fin judisk advokatbyrå.
Rart av dem att ge judiska pojkar arbete.
De försöker prata om procedurfel för att dra ut på tiden.
De hoppas att jag dör innan målet kommer upp i rätten.
- Exakt. - Så jag tänker hålla mig i livet.
Kan du köra lite fortare? Chokladen på din donut smälter.
Vi ska sitta här.
Herr Gould. Det är mig ett stort nöje.
Dr Dreimann. Snällt av er att komma ända från Österrike.
Jag har alltid velat besöka Disneyland. Två flugor i en smäll.
- Jag hoppas det blir värt besöket. - Ni ser yngre ut än ni gjorde i Wien.
Denna morgon känns det som om jag har ytterligare 50 år framför mig.
Alla reser sig.
- Sluta! - Du har choklad...
Låt oss börja. - Herr Gould?
Lagen om statsimmunitet antogs 1976.
38 år efter händelserna i fråga.
Lagen kan inte gälla retroaktivt.
Det förvånar mig att fru Altmanns advokat inte informerat henne om det.
Det skulle ha besparat henne olägenheter och falska förhoppningar.
Det är ingen olägenhet. Måndagar är en lugn dag i min butik.
Det gläder mig, men från och med nu får ni bara tala när ni får frågan.
Det är vissa procedurer som ska följas i en rättssal.
Herr Gould har rätt i att lagen antogs 1976-
-men han har fel i att den inte gäller retroaktivt.
Får jag...?
Även om rättsfall från tiden före 1976 är sällsynta, så finns de.
- Detta är bara tre exempel. - Tack så mycket.
Det är säkert fängslande läsning. Vi tar tio minuters paus.
Detta är en inrikes fråga. Nåt annat skulle kränka Österrikes suveränitet.
Det finns ett forum där fru Altmann kan fortsätta målet i Österrike-
-utan att använda amerikanska skattepengar.
Herr Goulds oro för skattebetalarna är lovvärd-
-men en rättegång i Österrike kräver att fru Altmann är mångmiljonär.
Det är inte ett alternativ. Vi har uttömt alla andra möjligheter.
Annars skulle vi inte stå här i dag.
Käranden har bevisat att lagen kan gälla händelser före 1976.
På grund av de höga kostnaderna har rätten funnit att-
-Österrikes forum för behandling av kärandes yrkanden är otillräckligt.
Svarandens begäran om ogiltigförklaring avvisas.
Alla reser sig.
- Första hindret avverkat. - Borde finnas fler kvinnliga domare.
- Dr Dreimann. - Gratulerar, herr Schönberg.
Det oväntade resultatet måste glädja er.
Ni är mycket upptagen. Ni bör överväga medling.
Medling är uteslutet. Ni hade extrem tur i dag.
Men vi kommer att ta det till Högsta domstolen om vi måste. Ha en bra dag.
Ha så trevligt i Disneyland.
SEX MÅNADER SENARE
- Fru Altmann, jag är Ronald Lauder. - Estées son.
Hennes läppstift är underbara. Stay Mocha är min favorit.
Slå er ner.
Jag har stor respekt för er kamp.
De konstverk som nazisterna stal är andra världskrigets sista fångar.
- Och Adele är deras drottning. - Min moster skulle vara så smickrad.
Jag var ung när jag såg porträttet första gången och blev förälskad.
Därför vill jag ha henne i mitt galleri i New York.
Nu går vi händelserna lite i förväg.
Man måsta göra vad man kan för att säkra ett så bra utfall som möjligt.
Det för mig till unge Schönberg. Han har varit en fantastisk allierad.
- Och fortsätter vara det. - Men inte tillräckligt vass i HD.
Komma igenom överklagandeprocessen är en sak, men Washington...?
Det vore som att skicka en skolpojke till frontlinjen.
Jag är villig att betala för att ni ska få bästa advokathjälp.
En person som för konstrestitution är som Einstein för relativitetsteorin.
Han har tittat på ert fall och kan sin sak. Kan jag be honom ringa er?
Ni kan be honom dra åt skogen.
Jag håller mig till min skolpojke. Slutdiskuterat.
De upprepade försöken att få målet avvisat...
- Vi måste åka till sjukhuset. - Ska jag tala med djupare röst?
- Vattnet har gått. - Va?
Vattnet har gått.
Ta det lugnt. Är du okej?
- Älskling, allt är bra med mig. - Du ska föda.
Bär denna slips och skjorta i HD. Det är slipsen din pappa gav dig.
Kör mig nu till sjukhuset och åk sen till Washington. För allas vår skull.
Vänta nu lite. Är du säker?
Oavsett vad jag sagt förut, så har du mitt fulla stöd nu.
Även om det inte går igenom, så klarar vi oss säkert.
Vi kommer hur som helst klara oss.
Du gör det rätta.
Ta en halstablett. De är med körsbärssmak.
Jag lägger den här till senare.
Även om vi inte kommer längre-
-så kom vi hela vägen till Högsta domstolen.
Och det är tämligen långt för en österrikisk flicka som jag.
Kan ni visa mig vägen till damtoaletten?
Bra. Om igen med amerikansk accent. Annars kommer ingen att förstå dig.
Ska du säga. Du låter som en korkad frankfurter...
Jag är en man, inte en korv.
Maria Altmann. Vem av er är Maria Altmann?
- Det är jag. - Telegram till er.
Det är från min syster. Hon väntar på oss i Kalifornien.
Hon har fått nyheter från Wien.
Din pappa?
Nu ska vi höra argumenten i ärendenummer 03-13.
Republiken Österrike mot Maria Altmann. - Varsågod, herr Gould.
Herr överdomare, jag kommer att fatta mig kort.
Detta är ett Österrikiskt ärende, inget för en amerikansk domstol.
Tack, herr Gould. - Herr Franks representerar amerikanska regeringen.
Ert öppningsanförande, tack.
Herr överdomare, om lagen ska gälla med retroaktiv verkan-
-kan detta medföra krav mot en rad länder-
-vilket skulle påverka våra internationella relationer.
Ge mig ett exempel.
För närvarande finns det mål mot länder som Japan och Frankrike...
Ni menar att fru Altmann inte ska kräva tillbaka sina målningar-
-för det skulle påverka våra relationer till Japan?
Det skulle kunna vara ett möjligt resultat.
Fru Altmann, det verkar som om, att om ert mål går vidare-
-kommer världsdiplomatin kollapsa och ni blir ensam ansvarig.
Herr Schönberg.
Herr överdomare...
Det är inte otillåtet att låta lagen gälla retroaktivt.
Är det inte enklare att säga att lagen gäller även retroaktivt?
Frågan är, när bör man utöva domsrätt för ett speciellt ändamål?
Jag är inte säker på att jag förstått frågan.
Det är inte jag heller.
Gjorde nån det?
Vi har stor förståelse för regeringens oro-
-argumentet om politisk oreda. Men inget land är det andra likt.
Vad gäller Österrike finns ett avtal på plats och lagen kan tillämpas.
Vi rekommenderar er att ge er in i ormboet-
-och försiktigt dra fram en liten orm och sedan snabbt dra er tillbaka.
Svaranden har försökt hindra oss med alla möjliga slags protester.
Hotat med domedag internationellt men låt oss sätta perspektiv på det hela.
Det handlar om en kvinna som vill ha tillbaka det som tillhör henne.
Fru Altmann kom till Amerika som en ung kvinna i hopp om frid.
Låt henne nu också få rättvisa.
Tack, Herr Schönberg.
Överraskade det er att amerikanska regeringen stödde österrikarna?
En del skulle önska att jag dog. Varför inte även amerikanerna?
David Pike, rättsjournalist. Det var imponerande.
Tack. Randy Schönberg.
Domen kommer om tre månader, men ni kan omöjligt vinna.
Jag har 34 års erfarenhet och har jämt rätt. Det syns i kroppsspråket.
- Tack för uppmuntran. - Det var så lite.
- Ha det bra. - Lycka till.
Hej, Nathan.
Han vinkade till dig.
Hej, lilla gubben.
FYRA MÅNADER SENARE
Älskling, kan du sluta se på klockan varannan minut.
Hallå?
Okej.
Du kan inte ge upp än. Kampen fortsätter.
Högsta domstolen dömde till vår fördel så vi kan stämma österrikarna.
Tack.
Jag visste i samma stund jag såg dig att du var rätt man för jobbet.
Därför hade jag överseende med allt det hemska.
Jag trodde det var detta du hoppats på.
Vi kan stämma dem men de kommer hitta andra vägar att dra ut på tiden.
Det kan ta några år till.
Hon kanske inte lever så länge och vi har inte råd.
Vi har kommit så långt. Vi kan inte sluta nu.
Det finns en sak till vi kan försöka med.
Jag är villig att låta målningarna stanna kvar i Belvedere.
Det enda ni behöver göra är att medge att ni tog dem olagligt.
Och naturligtvis måste ni enas om en kompensation.
Vi viker oss inte.
Kan ni förklara er orubbliga inställning?
Vi betalar inte för något vi anser vara vårt.
Vi ska kämpa till det bittra slutet innan vi ger upp.
- Skiljedom i Wien. - Randy...
Vi väljer var sin skiljedomare och den tredje är neutral.
Det låter som en förnuftig idé.
- Randy, kan vi ha ett enskilt samtal? - Ursäkta oss...
Först får du mig att gå med på medling och nu detta.
Är du tokig och tror att en skiljedom i Wien blir till vår fördel?
Ärligt talat tror jag inte att vi har något val.
- Därmed måste vi till Österrike igen. - Maria.
Jag vill inte gräla med dig om detta. Jag gör det jag anser vara bäst.
Försök vara tyst nu och lita på mig.
Nej, Randy, jag kommer inte vara tyst.
Nej. Nu får det vara nog.
Gratulerar, dr Dreimann. Er taktik lyckades.
Jag har tröttnat på ert spel.
- Adjö, mina herrar. - Adjö, fru Altmann.
Maria...
- Snyggt agerat, Maria. - Jag vill inte tala med dig.
Så känner jag också, men vi har inget val.
- Det är över. Vi begick ett misstag. - Vad är över? Vad menar du?
Vi bör acceptera förlusten, gå vidare med det som är kvar av våra liv.
- Är du galen? - Jag är trött. De får tavlorna.
Från och med nu behöver jag inte längre din hjälp.
Det kan du inte mena. Jag har offrat allt och har skulder upp över öronen.
Min fru och mina barn, allt jag håller av, och så vågar du...
Allt jag gjort är för att du ska få tillbaka de jävla målningarna.
Jag önskar att du aldrig bett mig. Hur vågar du säga att det är över.
Vi är så nära.
Du måste hålla ut.
Österrikarna kommer aldrig ge upp.
Aldrig.
Men de ska inte få förödmjuka mig igen.
Åk du tillbaka till Wien om du måste, men jag följer inte med denna gång.
Du agerar på egen hand nu, Randy.
Ett skiljedomsförfarande är möjligt, men innebär en risk.
Domaren vi väljer är ett säkert kort, men jag oroar mig för de andra två.
Österrikarnas är en traditionalist. Hon kommer inte döma till er fördel.
Och när det gäller den tredje, så är det en ren chansning.
- Jag hoppas på det bästa. - Jag tror inte du tagit rätt beslut.
Du satsar på att Österrike har ändrat sig.
- Det börjar om två minuter. - Två biljetter, tack.
- Du har samma namn som kompositören. - Vilket sammanträffande.
Österrikiska staten har lämnat sina argument skriftligen.
Herr Schönberg, ni erbjöds också möjligheten att göra det.
Men ni har valt att även presentera inledande argument muntligt.
- Varsågod. - Tack.
Mina damer och herrar. Det gläder mig att stå framför er i dag av två skäl.
För det första anser även jag att detta är en intern sak för Österrike-
-som bör avgöras...
inom landets gränser.
Första gången kom jag hit för min egen skull. Nu är det för hans.
Det andra skälet till att jag är glad över att vara i Wien-
-är därför att min klient fru Altmann och jag båda är österrikare.
Missförstå mig inte, vi är väldigt mycket amerikaner-
-men våra familjer, och rötterna vi delar, finns i denna stads kultur.
Nånstans, i hjärtat av denna värld, står en kvinna-
-vars porträtt bägge parter kämpar för, Adele Bloch-Bauer.
Jag har upptäckt att det finns två sidor av Österrike.
Den ena motsätter sig restitution till nazismens offer-
-medan den andra erkänner den orätt som begicks mot judarna-
-och som mot alla odds försöker rätta till det.
Jag hoppas mina skriftliga argument visar att lagen stöder restitution.
Flera händelser och brott pekar på det obestridliga faktum-
-att tavlorna hamnade i Belvedere på ohederligt och olagligt sätt-
-och att Adeles testamente inte var juridiskt bindande.
Så på sitt sätt är detta ett historiskt ögonblick.
Ett ögonblick då det förflutna kräver något av nutiden.
För många år sen hände hemska saker här.
Människor avhumaniserade andra människor-
-förföljde dem och skickade många av dem i döden-
-och hela familjer decimerades.
Och de stal från dem, egendomar och levebröd.
Deras allra käraste ägodelar.
Bland dem var familjen Bloch-Bauer. En mycket kär väns familj.
Nu ber jag er som österrikare och människor om att erkänna den orätten.
Inte bara för Maria Altmanns skull, utan för Österrikes skull.
Se där. Min pappa tog med mig hit på söndagarna.
Det gjorde min också för att äta våfflor och glass.
Min pappa var en imponerande man.
När jag var liten såg jag upp till honom. Jag beundrade honom.
Och du ville vara som han, när du blev stor.
När jag var 15 upptäckte jag att han hade varit nazist.
En passionerad anhängare av Tredje riket.
Hela mitt liv har jag försökt gottgöra för min pappas synder.
Varenda dag har jag undrat över hur han kunde bli den person han var-
-och varenda dag har jag försökt att distansera mig från honom.
Du är en fin människa, Hubertus. En god människa.
- Är det därifrån? - Ja.
Kom nu.
Mitt hjärta bultar.
Skiljedomstolen har nu granskat bägge sidor av detta komplexa mål.
Vi försökte se på bevisen utan förutfattade meningar-
-och har kommit fram till vår slutliga dom.
Vi har i dag beslutat att porträttet av Adele Bloch-Bauer-
-och övriga aktuella Klimt-målningar-
-ska återlämnas till hennes systerdotter Maria Altmann.
För första gången på väldigt länge är jag stolt över att vara österrikare.
- Snart intervjudags. Hur ser jag ut? - Sexig och segerrik.
- Hur ser jag ut? - Sexig och segerrik.
- Fru Altmann, kan vi prata lite? - Javisst.
Jag förlorade, men jag vill be er-
-bönfalla er om, att inte låta målningarna lämna moderlandet.
Låt oss komma överens. Vi kan komma med ett generöst erbjudande.
Jag är också ledsen över att de inte kommer stanna i Adeles land.
Men jag har försökt förhandla och hålla dialogen i gång.
Ni har motarbetat mig och slängt dörrar i ansiktet på mig.
Så nu är jag trött-
-och min moster ska korsa Atlanten och göra Amerika till sitt hem-
-som jag en gång tvingades göra.
Adjö, fru Altmann.
Jag tror att vår vän kan behöva lite omtanke.
Sa jag att vi inte skulle ha klarat av det utan dig?
Nej.
Maria...
Vänta lite, Randy.
Är allt bra?
Tack, kära du. Hjärtligt tack för allt du har gjort.
Men det var fel att tro att det skulle göra allt bra igen.
Det gör det inte.
För jag lämnade dem här.
Jag lämnade dem här, mina kära.
Tiden är inne att säga adjö, eller hur?
Kom hit, min älskling.
- Jag reser nu. - Du gör rätt.
- Men jag vill inte. - Du måste leva, Maria.
Det finns ingen framtid för dig här.
Amerika blir nu ditt hem.
Ja, pappa.
Och därför ska vi nu hädanefter-
-tala din framtids språk.
När vår familj kom till Wien, Maria, var de inga rika människor.
Vi arbetade hårt och vi gjorde allt vi kunde-
-för att bidra och vara en del av folket.
Vi är stolta över det vi har uppnått, och vi är stolta över våra barn.
Det kan ingen ta ifrån oss.
Och nu... när du reser...
vill jag bara be dig om en sak, min älskling.
Vadå, pappa?
Minns oss.
Bevara oss i ditt hjärta, Maria, och lär dig att bli lycklig igen.
Och... nu?
Jag har tänkt på den smarte herr Lauder.
Jag vill att Adele ska bo i hans galleri.
Mitt enda villkor är att hon alltid ska vara utställd-
-så att alla kan beundra henne.
Hon är lite för stor för min bungalow.
Du skulle kunna köpa en ny bungalow. Du kan köpa vad du vill.
Jag vill gärna ha en ny diskmaskin.
Din farfar skulle vara stolt över dig.
Du håller minnena vid liv.
Jag gjorde det inte ensam.
- Ursäktar du mig en stund? - Javisst.
Kan jag hjälpa er?
Jag har bott i detta hus. Får jag se mig om kring lite grand?
Javisst. Varsågod.
Maria, kom hit och ta med banden.
68 år efter det att Klimt-målningarna stulits av nazisterna-
-återlämnades de till Maria Altmann.
Porträttet av Adele Bloch-Bauer visas permanent i Neue Galerie i New York.
Ronald Lauder köpte det för 135 miljoner dollar.
Randy öppnade egen advokatbyrå, specialiserad på konstrestitution.
Han betalade också för en ny byggnad till förintelsemuseet i Los Angeles.
Maria fortsatte bo i samma hus och arbetade i sin butik.
Hon donerade till släkt och till välgörenhet som Los Angeles opera.
Hon dog 2011, 94 år gammal.
Man uppskattar att mer än 100 000 konstverk-
-som nazisterna stal inte har lämnats tillbaka till de rättmätiga ägarna.